Author: Krusovszky Dénes

Krusovszky Dénes

PÁLYÁZAT A JÓZSEF ATTILA KÖR ELNÖKI TISZTÉNEK
BETÖLTÉSÉRE – 2011

1. Bevezető

A József Attila Kör a fiatal irodalmárok képviseletére létrejött szervezetként története kezdete óta, de az elmúlt húsz évben, valódi függetlensége idején mindenképpen, azzal a céllal szervezte meg működését, hogy tagságának és a tagságon túl, tágabb értelemben a mindenkori fiatal irodalmár generációnak segítse a munkáját, összeszervezze különféle tevékenységeiket, támogassa célkitűzéseiket úgy, hogy a lehetőségek minél tágabb tárházát kínálja fel számukra már pályájuk kezdetén. Ez a szó legnemesebb értelmében vett érdekképviselet az utóbbi években is természetesen a JAK fő tevékenysége volt, ugyanakkor mostanra, a szervezeti dinamika és a társadalmi, kultúrpolitikai környezet együttes hatására ismét megérett a helyzet arra, hogy újragondoljuk, újrafogalmazzuk és ahol szükséges, ott át is alakítsuk működésünket, arculatunkat és hozzáállásunkat. Tehát hagyományainkat továbbvive kell megújítanunk a JAK-ot, hogy az továbbra is, és amennyire csak lehet, még határozottabban az a dinamikus, autonóm és függetlenül gondolkodó szervezet legyen, amilyennek mindannyian tudni szeretnénk. 
	A JAK-nak 2006, az elnökségnek – a Világirodalmi Sorozat szerkesztőjeként – 2008-óta vagyok tagja, tehát bátran mondhatom, hogy az elmúlt évek szervezeti munkájában tevékenyen részt vettem, így látom annak eredményeit és hiányosságait is egyaránt. A legfontosabb eredménynek egyebek mellett a szervezeti vezetés átalakulását, a rendszeres elnökségi találkozók bevezetését, a világirodalmi munkacsoport létrehozását, majd rövid szünet utáni újraindítását, tehát a jól működő és ezért a tágabban értett irodalmi közéletben is fontos tényezőként számon tartott JAK fölállását látom. Pályázatom jó része éppen ezért nem is elsősorban egyesületi reformokat, strukturális ajánlatokat tartalmaz (bár ahol szükséges, ott ezirányú ötleteimet is jelzem), hanem arra kísérel meg ajánlatot tenni, hogyan lehetne a JAK-ot mindezek után „kinyitni”, egy – nemzetközi értelemben is – tágabb közönséghez szóló, a fiatal szerzőket minél több fórumra eljuttató, rugalmas és jelentős, vezető szerepű egyesületté változtatni. Olyan szervezetté továbbalakítani tehát, ami irodalmárokat képvisel, de nem csak irodalmároknak szól.

2. A friss irodalom bemutatása, népszerűsítése, kapcsolatépítés

A kortárs irodalomról folytatott beszélgetések gyakran visszatérő témája az olvasói érdeklődés csökkenése s egyfajta tehetetlenség hangoztatása ezzel a problémával kapcsolatban. Bár a jelenség gyökerei valószínűleg mélyebbre nyúlnak, mint hogy mi hozzájuk közvetlenül leérhetnénk, mégis nagy a felelőssége abban minden irodalmi szervezetnek, így a JAK-nak is, hogy tevékenyen fellépjen e tendencia ellen. Új olvasók bevonása a kortárs irodalom fogyasztásába összetett, de nem lehetetlen feladat, olyasmi tehát, amivel mindenképpen próbálkoznunk kell, különösen, hogy a JAK a legfrissebb, sokszor a legeredetibb, de éppen ezért a legkevésbé ismert szerzőket kísérli meg közönséghez segíteni.

2.1 Új olvasók

Évek óta sikerrel működik a JAK Középiskolás fokon című sorozata, melynek keretében kortárs írók látogatnak meg alternatív irodalomórák keretében középiskolákat. A többnyire budapesti programokat koordináló Urfi Péter mellett Gaborják Ádám jóvoltából a tavalyi évtől Szegeden is sor került ilyen rendezvényekre. A sorozat egyes alkalmain olyan fiatalokhoz kerültek közel az írók, akik korábban kis túlzással élve azt sem tudták, hogy létezik kortárs irodalom. Ezt a mindenképpen hasznos programsorozatot érdemes lenne kiterjeszteni, több vidéki városban és budapesti gimnáziumban jelen lenni, nagyobb publicitást szervezve az egyes alkalmak köré, hiszen ezeken az órákon keresztül konkrétan a jövő olvasóit lehet a szépirodalom, egyáltalán, az érdeklődő, felszabadult olvasás felé orientálni. Fontos lenne, és erre én mindenképpen törekednék, hogy a honlapon egy külön menüpont foglalkozzon ezzel az eseménysorozattal, már csak azért is, mert így ennek a menünek a linkjére hivatkozva lehetne megkeresni újabb középiskolákat, illetve azoknak a középiskoláknak, akik minket keresnek (az utóbbi néhány hónapban én magam is több megkeresést kaptam, időpontot egyeztettem) könnyebb, folyamatos tájékozódást tudnánk ezen a felületen keresztül nyújtani. Talán az is kifizetődő lenne, ha egy felhívást tennék közzé egy ennek megfelelő fórumon, mert ezen keresztül esetleg olyan iskolákkal is kapcsolatba tudnánk lépni, amik eddig valamiért nem kerültek a látóterünkbe és ők maguk sem tudtak az alternatív irodalomórák lehetőségéről.
	A középiskolákon keresztül talán az sem lehetetlen, hogy újraindítsuk, illetve ahol működik, ott tovább népszerűsítsük a JAK Íróiskoláját, hiszen az alternatív órákon, szakkörökön a JAK-kal találkozó fiatalok könnyebben bevonhatóak lennének egy ilyen programsorozatba.
	De nem csak a középiskolákban lenne érdemes új olvasókat keresnünk, hiszen a JAK tagságával egyidős, huszon-harmincéves generáció jó része sem találkozik a fiatal irodalommal, pedig meggyőződésem, hogy a részükről is lenne erre igény, de nekünk kell feléjük megtenni az első lépéseket. 

2.2 Vigyük ki az irodalmat!

Bár a JAK számos olyan helyszínen képviselteti magát, ahol a fiatal felnőtt generáció a kulturális tőkéjét gyűjtögeti, mégis, mintha nem lenne elég koncepciózus, elég határozott az igyekezetünk ennek a rétegnek a bevonására, sok lehetőség maradt kiaknázatlan. A jövőben éppen ezért érdemes lenne odafigyelni azokra a rendezvényekre, melyek olyan közönséget céloznak meg, akik a fiatal irodalom potenciális fogyasztói is lehetnének, de eddig valamiért nem kerültek azzal kapcsolatba. Már eddig is több JAK-tag lépett fel például különböző slam poetry eseményeken, melyek közül nem is egy valóban – az irodalmi estekhez képest mindenképpen – tömegeket vonzott. Érdemes lenne az előttünk álló időben ezek szervezőivel olyan viszonyt kialakítani, aminek eredményeképpen nem csak egyes JAK-tagok, de a JAK mint szervezet is részt vehetne, közönséget, fórumot találhatna illetve teremthetne magának. 
	A helyszínválasztáson is érdemes lehet elgondolkodni, mert amíg az irodalmi felolvasások hagyományosan olyan terekben zajlanak, melyek ugyan állandó közönséget is jelentenek, épp emiatt viszont zártnak, befelé fordulónak is tűnnek gyakran, vagyis a fiatal közönség egy részét nehéz ezekre becsábítani. Fontos lenne, hogy mi tegyünk lépéseket feléjük, hogy olyan helyszíneken jelenjünk meg, ahol könnyen elérhetjük ezt a réteget. A romkocsmák, belvárosi és vidéki alternatív szórakozóhelyek egy része alkalmas lehet olyan programok lebonyolítására, melyeken keresztül azok közönségével is párbeszédbe tudnánk lépni. A PIM-ben korábban szervezett költő-koncertek mintájára, azoknál kisebb infrastruktúrával, kevesebb befektetéssel tartalmas, izgalmas és nyitott eseményeket tudnánk szervezni.

2.3 Koncepciózus kapcsolatépítés a társművészetek felé

A társművészetekkel való kapcsolatok kiépítése programom egyik legfontosabb pontja, de nem csak azért, mert ez a fajta kulturális párbeszéd elengedhetetlen, ha komolyan vesszük a kultúrateremtő szerepünket, hanem azért is, mert ezen a csatornán keresztül szintén új olvasókhoz tudunk eljutni, új kontextust teremthetünk a szerzők, szövegek köré, ami a fiatal irodalmi közeg frissességét is garantálni tudja. Kifejezetten fontos lenne szorosabb kapcsolatba lépni olyan szervezetekkel, intézményekkel, akik célkitűzéseikben hasonlóak hozzánk, de egy másik művészeti területen fejtik ki aktivitásukat.
	A JAK-pikniken megmutatkozott, hogy milyen hasznosan, eredményesen és izgalmasan köthető össze a fiatal fotóművészek és a fiatal írók munkája. A pikniket szervező Hercsel Adél és az FFS (Fiatalok Fotóművészeti Stúdiója) részéről Bartha Máté jóvoltából pedig arra is lehetőség nyílik, hogy ne csak egyszeri legyen ez az együttműködés. Előzetes megbeszélésünk alapján lehetőség (és érdeklődés) van további közös programokra, hosszabbtávú projektekre is. Felmerült egy olyan együttműködés terve, melynek keretében a JAK szerzőinek fiatal, profi fotósok készítenék el a portréit, előzetes egyeztetés, igényfelmérés után műtermi körülmények között. De arra is gondoltunk, hogy az FFS alkotói segítségével egy, az eddigieknél professzionálisabb vizuális arculatot alakítanánk ki, beleértve ebbe a plakátok kivitelezését, az események fotózását, de egyes eseményekről (felolvasások, könyvbemutatók, workshopok) készülő kisvideók, JAK-os kisfilmek készítését is, amiket egy erre létrehozott felületen tennénk közzé (lásd. 4.2-es pont).
	Egy másik fontos, de eddig részben elhanyagolt terület, az építészet felé is kapcsolatokat építenénk ki. Szintén előzetes megbeszélések során a KÉK (Kortárs Építészeti Központ) részéről Szemerey Samuval előkészítettünk egy olyan programsorozatot, amelynek a JAK és a KÉK közös szervezői lennének, s amely során az építészet, a városi tér és az irodalom sokrétegű, néha szinte láthatatlan, de szoros összefonódása lenne a téma. Tervezett féléves sorozatunknak hat eseménye lenne (havonta egy), melyek közül három egy-egy témához kapcsolódó beszélgetés, vita formájában kerül majd megrendezésre, míg a másik három egy-egy helyszín, különleges építészeti tér bejárásából, a helyszínhez kapcsolódó beszélgetésből, az alkalomra készített (vagy ahhoz illő) irodalmi szövegek felolvasásából állna. Itt olyan helyszínekre gondoltunk, melyeknek a meglátogatásához, feltérképezéséhez valóban elengedhetetlen az építészi közbenjárás, tapasztalat. Ezeket a tereket pedig – hogy a sokszínűséget fokozzuk – a fiatal fotósok velünk együtt körbe tudnák járni, végig tudnák fotózni.
	De, hogy a zenét se hagyjuk ki, terveim szerint szerveznénk egy olyan koncert-felolvasás sorozatot is, melyen a jazz-zene és a költészet kapnának közös megmutatkozási alkalmat. A Nyitott Műhelyben rendszeres jazz-koncertek adták ehhez az ötletet, amivel megkerestem Finta Lacit, aki szintén lelkes volt a program megszervezését illetően. A lényeg ebben az esetben az lenne, hogy nem a szokásos „felolvasás majd zene” forgatókönyv alapján szerveznénk az egyes eseményeket, hanem úgy, hogy az valóban vers-jazz-koncert legyen, tehát a számok, zenei blokkok és a felolvasások vegyesen, egymás után, felett illetve alatt, akár egymásra reagálva, egymással interakcióba lépve zajlanának. Ezzel egyfelől szintén egy másfajta közönséghez tudnánk becsempészni az irodalmat, másfelől pedig az irodalomnak teremtenénk olyan egyedi kontextust, amiben másképpen képes megszólalni, mint a hétköznapokban.
	A fentieken túl igyekeznénk kapcsolatokat kiépíteni olyan művészeti, kulturális fórumokkal is, mint a Trafó által működtetett Műhely Alapítvány, a Trafó Galéria, vagy a Mome Line, amelyek mindegyike nagy tapasztalatokkal rendelkezik a fiatal művészek menedzselésében.

2.4 Vidéki bázisok, határon túli kapcsolatok

A fiatal irodalom szélesebb körű megismertetésében kulcsszerepe van annak is, hogy a fővárosban centralizálódó irodalmi életet kinyissuk a vidéki központok, a határon túli területek felé, valamint, hogy az onnan érkező impulzusoknak állandó helyszínt biztosítsunk Budapesten. Azt, hogy ez mennyire fontos és mennyire jól tud működni, látjuk Szegeden és az utóbbi időben Debrecenben is. Ezekben a városokban továbbra is szeretnénk aktívan jelen lenni, a meglévő szoros kapcsolatokat fenntartani, ugyanakkor új helyszínek bevonásával a JAK-ot valóban országos érdekű szervezetté tenni. 
	Az idei évtől ennek jegyében például a POSzT-on már szerveztünk egy sikeres beszélgetést (Lanczkor Gábor, Szálinger Balázs és Urfi Péter részvételével) és ígéretünk van arra, hogy ezt minden évben megismételhetjük. Ezen túl igyekszünk az év többi részében is jelen lenni Pécsett, több programot is szeretnénk szervezni oda, s ha minden igaz, ehhez helyszínt és helyi szervezőt is hamarosan találunk. 
	De a vidéki központokon túl, melyekkel már van élő kapcsolatunk, érdemes lenne olyan, adott esetben kisebb településekre is eljuttatni a JAK bizonyos eseményeit, ahol ilyen jellegű programok ritkábban fordulnak elő. Igyekezni fogok az új JAK-füzetek illetve a Világirodalmi Sorozat kötetei köré szerveződő „turnét” szervezni, olyasmit, mint ami néhány éve k. kabai lóránt szervezésében lezajlott az akkori friss kötetek apropóján, s ami jó pár helyszínen valóban nagy sikert aratott.
	A vidéki városok mellett a JAK már eddig is aktívan részt vett határon túli irodalmi programokban is, ezt a jövőben folytatni szeretnénk, a meglévő kapcsolatokat tovább mélyítve. A pozsonyi, kolozsvári és délvidéki rendezvényeink eddig is igen sikeresek voltak, de ezeket megtartva, új helyszíneket keresve még szorosabbra fonhatnánk az anyaországi és a határon túli alkotók kapcsolatait. Az olyan fontos eseményeket pedig, mint a Sínbusz- vagy a Dombos fesztivál pedig kiemelt jelentőségű eseményekként kezelnénk a továbbiakban. 
Az igény ezekre a programokra ugyanis igen nagy, de sokszor úgy tűnik, mintha mégsem lenne folyamatos a kommunikáció a főváros és a határon túli centrumok között. Hogy ezt fellendítsük (azon túl, hogy az elnökség munkájában immár pozsonyi és kolozsvári tag is részt vesz), fontos lenne időről időre közös fórumokon szerepelni, erre alkalmas eseményeket szervezni. Örvendetesnek tartanám, ha nyitó eseményként akár egy olyan kerekasztal-beszélgetést össze tudnánk hozni a közeljövőben, ahol a JAK-kal kapcsolatban álló fiatal szerzők, szerkesztők beszélhetnének az őket (is) érintő, és itthonról sokszor kevéssé belátható kérdésekről, problémákról. 

2.5 Együttműködés más írószervezetekkel

A József Attila Kör az elmúlt években kiegyensúlyozott, jó kapcsolatokat alakított ki a többi írószervezettel, ezen továbbra sem lenne jó változtatni, s minden tőlem telhetőt megteszek azért, hogy a baráti hangulat továbbra is fennálljon köztünk és a többi szervezet között. Ugyanakkor nem minden helyzetben érdemes kompromisszumokat kötni, ezért arra törekszem majd, hogy a JAK függetlenségét és nyitottságát egyszerre próbáljam megőrizni az ésszerű keretek között. 
	A Szépírók Társaságával továbbra is meg kívánom tartani a partneri, elmélyült viszonyt, ugyanúgy, ahogy a FISZ-szel kialakult együttműködések továbbvitele is célom. Az olyan közös programok a két fiatalokat képviselő szervezet között, mint a Sínbusz fesztivál vagy az Irodalmi Peepshow szerencsére arra mutatnak rá, hogy az együttműködésből mindig értékes, kellemes eredmények következnek.

3. A nemzetközi kapcsolatok előtérbe helyezése

Lehet, hogy pályázatomat rögtön ezzel a ponttal kellett volna kezdenem, mert a nemzetközi kapcsolatépítés, szerepvállalás az egyik legfontosabb témám, ezzel együtt pedig a JAK egyik legkiaknázatlanabb területe (holott még mindig erősebbek vagyunk ezen a téren, mint a legtöbb magyar irodalmi szervezet).
	A Világirodalmi Sorozat szerkesztőiként Urfi Péterrel immár harmadik éve igyekszünk azon, hogy – bár minden hazai forrás megszűnt erre – a magyar könyvkiadói szcénában is egyedülálló sorozatot megtartsuk, s amennyire csak lehet, ismertebbé, népszerűbbé tegyük. A sorozatban az elmúlt években – a korábbi gyakorlatot követve, megújítva – a külföldi fiatal irodalom legjavát igyekeztünk kiadni. Amennyiben meg tudom belülről ítélni, ebben talán nem is vallottunk kudarcot, holott a hazai könyvpiacra ismeretlen szerzőket bevezetni olykor szinte alig-alig lehetséges, pláne, ha nem is magyar alkotókról van szó. Mégis, az olyan sikeres köteteink, mint Agualusa regénye, A múltkereskedő, vagy a közeljövőben megjelenő Latin-amerikai novella antológia, illetve J. M. Ledgard könyve a Zsiráf arra bíztatnak, hogy a külföldi irodalom hazai megjelenését a JAK-on keresztül elnökként is kiemelten támogassam. Főképpen, mivel ezzel egyszerre a fiatal fordítóknak is sikerül terepet, referenciaszerzési lehetőséget biztosítani (s itt talán megjegyezhető, hogy a JAK VS volt az egyik első sorozat, mely a fordító nevét a címlapra is kiemelte). A közeljövőben pedig, egy nagy űrt megkísérelve lehetőségeinkhez mérten betölteni, nem csak prózát, de a kortárs külföldi líra olyan fontos szerzőit, mint Friederike Mayröcker vagy Simon Armitage is ki fogjuk adni magyarul.
	A nemzetközi kapcsolatoknak van ugyanakkor egy másik területe, amit a jövőre nézvést még ennél is fontosabbnak tartok, mégpedig a fiatal magyar szerzők külföldi lehetőségeinek a feltérképezése, a különféle programokban való részvételük támogatása.

3.2 Magyar szerzők nemetközi kapcsolatainak elősegítése

A JAK-nak már létezik három fontos programja, melyeknek a céljai között szerepel, hogy fiatal magyar szerzők külföldön is megismertethessék munkájukat. Ezek egyike a Re:Verse fordítói workshop, mely évente kerül megrendezésre három-három külföldi és magyar szerző részvételével. Emellett rendkívül fontos a műfordító tábor, ami az egyik legjelentősebb JAK-os eseménnyé nőtte ki magát az utóbbi években. Harmadikként pedig a Solitude-ösztöndíj említhető, mely itthon egyedülálló módon minden évben zavartalan stuttgarti alkotói hónapokhoz juttat fiatal szerzőket, sőt, sokuk német nyelvű kötetének kiadását is ez a program teszi lehetővé. A Solitude-ösztöndíj ugyanakkor vendégül is lát szerzőket Budapesten, ami megint csak rendkívül fontos és hasznos kapcsolatépítési, látókör-szélesítési lehetőség a JAK tagjai számára.
	Mindezek mellett azonban meggyőződésem, hogy szükség van további fórumok keresésére, ösztöndíjas kapcsolati rendszerek kiépítésére, tagjaink hozzásegítésére külföldi programokon való részvételhez. Az ilyesminek viszont általában előfeltétele, hogy az adott szerzőnek legyenek lefordítva szövegei valamilyen nagyobb nyelvre. Éppen ezért szeretném elérni, hogy a 2004-es Hide and Seek antológia után újabb, lehetőleg angol és német (vagy francia) nyelvű reprezentatív antológiában adhassuk ki a fiatal szerzők javának írásait. Ennek a kötetnek az előkészítéséhez, amennyiben a tagság nekem szavaz bizalmat, rögtön hozzá is kezdenék, egy ilyen gyűjtemény kiadása ugyanis nem csak egyszerűen jól fog mutatni majd a benne szereplők publikációs jegyzékében, de mint mondtam, azáltal, hogy hozzáférhetővé teszi külföldiek számára is az egyes szerzők szövegeit, új ösztöndíjas csatornákat nyit meg előttük.
	Ezt kiegészítendő, létre szeretnék hozni egy olyan menüpontot a JAK honlapján, ahol a különböző külföldi ösztöndíjakról, fesztivál-részvételi és alkotóházi lehetőségekről szerezhetne a tagság tudomást, s emellett igény szerint a JAK segítséget is tudna nyújtani tapasztalatai, kapcsolatai révén a pályázni szándékozóknak az adatlapok kitöltésében, a kapcsolattartásban, a szükséges fordítások előállításában. Valamint azt is jónak látnám, ha a különféle eseményekre, folyóirat-felkérésre készült fordítások a JAK honlapján is megjelennének, hogy a szétszórtan létező lefordított szövegek ezáltal könnyen hozzáférhetővé, szükség esetén linkelhetővé váljanak.
	Sajnos Magyarországon arra nem igazán lehet forrást találni, hogy hazai szerzők idegen nyelvre fordítását támogassuk, ugyanakkor átgondolt programszervezéssel, jól felépített kapcsolatokkal ezt a nehézséget is át lehetne hidalni. Itt olyasmire gondolok, hogy magukra a fordításokra ugyan nincs támogatás, de célzott fordítói műhelymunkára lehet anyagi hátteret találni, s ezzel mind a szerzők, mind a fordítók jól járhatnak.
	Ehhez kapcsolódóan igyekszem majd minél több külföldi szervezettel partnerségi kapcsolatot kialakítani, de a külföldi országok hazai kulturális intézeteivel, illetve a külföldön működő magyar intézményekkel is élő együttműködést kialakítani. Azt, hogy ez nem lehetetlen, a Lengyel Intézettel való idei összefogás is jól mutatja, akik nyitottak és támogatóak voltak a megkeresésünkre.

4. Markánsabb részvétel, új megjelenési formák a hazai kulturális szcénában

A JAK az utóbbi pár évben ismét az egyik legaktívabb, legdinamikusabb magyar irodalmi szervezetté vált, ugyanakkor az egyre gyengülő anyagi források miatt beszűkült mozgástér azt is elengedhetetlenné teszi, hogy bizonyos területeken új lehetőségek után nézzünk, s ahol szükséges, ott a pénzügyi háttér hiányát kreativitással ellensúlyozzuk. Hagyományos és már ismertté vált eseményeinket (mint a Tanulmányi napok, az Impulzus sorozat, az Őszi JAK-délután) továbbra is megtartva olyan közösségi eseményeket szeretnék szervezni, amelyek valóban erős és pozitív visszhangot válthatnának ki.

4.1 Reklám helyett

Az egyik fő gondunk általában az, hogy ha még a kötetek kiadására, programok lebonyolítására tudunk is a legtöbb esetben támogatás szerezni, azok reklámozására már egyáltalán nincs keretünk, így sok olyan potenciális érdeklődőhöz nem jut el a JAK híre, akik pedig örömmel részt vennének az egyes eseményeken, megvásárolnák az aktuális köteteinket. A reklámozást helyettesítendő két megoldási javaslatom lenne. Az egyik az, hogy olyan helyszíneken, olyan körítéssel szervezzük meg a jövőbeli események egy részét, amik már önmagukban hírértékkel bírnak. Nem a botrányokozásra gondolok (bár bizonyos keretek között annak sem szeretnék kerékkötője lenni), inkább a kreativitás, az újszerű ötletek előtérbe helyezésére ahelyett, hogy a „szokásos” irodalmi programfelépítést erőltetnénk tovább. A másik lehetőséget abban látom, hogy ha tevékenyebb részvételre kérnénk fel más terület alkotóit, az a mi ügyünkre is jobban ráirányíthatná a reflektorfényt. 
	Az egyes kötetek megjelenéséhez kapcsolódva például felkérhetnénk fiatal iparművészeket, hogy szabadon garázdálkodva az ötleteik között, rendezzenek be az adott kötetről egy belvárosi könyvesboltban egy egyedi, önálló alkotásként is megálló, éppen ezért figyelemfelkeltő kirakatot. Vagy ugyanígy terveztethetnénk plakátot, aminek a nyomdaköltségét vállalnánk, az így elkészített plakát az adott fiatal képzőművésznek is akár referenciaanyag lehetne a portfoliójában. Hasonló ötletekkel már kerestek meg minket korábban a Képzőművészeti Egyetem Intermédia Tanszékéről, velük is újra érdemes lenne felvenni a kapcsolatot.
	Az Add ide a drámád! sorozat idén bebizonyította, hogy milyen tevékenyen, sikeresen lehet együttműködni fiatal színészhallgatókkal is. Ha olyan felolvasó esteket rendeznénk, ahol a színészek, rendezők szabad kezet kaphatnának abban, hogy miképpen adják elő a szövegeket, ez nekik gyakorlatot, nekünk újszerű bemutatkozást jelenthetne, és adott esetben népszerűbbé, élőbbé is válhatna egy-egy ilyen alkalom, mintha még egy „székenülős-felolvasós” estet szerveznénk.

4.2 JAK-blog

Minden ilyen eseményről kisvideót, profi fotósorozatot lehetne készíteni, de hogy ezek ne süllyedjenek el nyomtalanul, ahhoz arra is szükség van, hogy létrehozzunk egy naprakész, gyakran frissülő, lendületes, interaktív és éppen ezért látogatott blogos felületet, amit a honlapról lehetne közvetlenül elérni. 
	A JAK honlapja a korábbi őskori verzióhoz képest szerencsére tavaly teljesen megújult, naprakészebb lett és nyitottabb (például azáltal, hogy a tagok maguknak alakíthatják a profiljukat), de honlapként még így sem lehet az a fórum, ahová mindenféle kapcsolódó anyagot, médiatartalmat fel tudunk tölteni. Éppen ezért gondoltunk többekkel együtt arra, hogy szükséges lenne egy JAK-blog elindítása is. Ma már könnyű jó minőségű média-anyagokat készíteni, ha ért hozzá valaki, és ezek elhelyezése, beágyazása is egyszerű a különféle videomegosztókon keresztül. Sajnos a kulturális oldalak ezt a lehetőséget még mindig nem használják ki eléggé, ugyanakkor ez számunkra azt jelenti, hogy élenjárók lehetünk ezen a területen.
	Egy olyan blogban gondolkodunk, mely nem csak programbeszámolókat, de könyvajánló videókat, könyvrészleteket, fotó-összeállításokat, „imidzsfilmeket” is tartalmazna azon túl, hogy naprakész programajánló, tehát tájékozódási pont lehetne. Mindez pedig azt is elősegítené, hogy a JAK eseményeinek a sajtózásához legyen egy tartalmas alap bárkinek, aki onnan szeretne anyagokat felhasználni. 
	Ennek a felületnek a létrehozása és használata igazán nem kerülne sokba, miközben a hasznossága meglehetősen nagy lehet, ráadásul nem igényelne olyan nagy munkabefektetést sem senkitől, ha a programfelelősök vállalnák a saját területük anyagainak a kezelését (vagy legalábbis a beküldését, amit aztán valamelyik hozzáértő elnökségi tag feltölthetne).

4.3 JAK-fesztivál, JAK-díj

Az év hagyományosan legnagyobb JAK-os programja mindezidáig a Piknik volt (illetve korábban a JAK-hajó), ami szerencsére minden évben sikerrel zajlott le, ha jól láttam, egyre több látogatót vonzva magához, a Pikniken éppen ezért kevés változtatni való van (ha csak az nem, hogy állítsuk vissza helyette a JAK-hajót, amire nagy az igény, bár nem biztos, hogy anyagilag kivitelezhető az ügy – mindenesetre meg fogunk próbálkozni vele). Viszont felmerült egy nagyobb őszi program kidolgozásának az ötlete, az Őszi JAK-délutánból kiindulva. Az elképzelések szerint ez egy kétnapos program lehetne, az egyik nap nemzetközi résztvevőkkel (ez lenne a beolvasztott JAK-délután), a másik nap pedig magyarokkal, több helyszínen mindkét alkalommal, többféle, színes programmal.
	Hogy mi indokolna egy ilyen eseményt? Egyfelől az, hogy ősszel még program-pangás van (szemben a Piknik időpontjának túlzsúfoltságával a könyvhéten), másfelől pedig az, hogy az egyetemisták viszont már bejárnak, a JAK iroda új helyszíne pedig két bölcsészkar között található, amit kár lenne kihasználatlanul hagyni. 
	A Kossuth-klub mint a JAK-fesztivál egyik lehetséges helyszíne tehát adja magát. Itt délután akár szemináriumszerű műhelybeszélgetésekre, közvetlen hangulatú párbeszédekre, dedikálásokra is sort lehetne keríteni, amiket, ha az egyetemeken előre meghirdetjük, esetleg oktatókkal megbeszéljük, hogy „hozzanak át” órát oda, nézőkkel is meg lehetne tölteni. Este felolvasást, vitaestet és – ahogy az irodaavató alkalmával – zenés mulatságot is lehetne rendezni.
	Ráadásul ez az alkalom arra is módot adna, hogy az irodában található JAK-füzeteket engedményes áron, de – reményeim szerint – nagyobb mennyiségben el tudjuk adni. A Múzeum utcai iroda ugyanis lehetővé teszi, hogy a könyveinket áruljuk. Szemben a Bajza utcával, ahová senki nem jött ki „csak” azért, hogy könyvet vegyen, az új helyen jó reklámmal akár a könyveladást is fel lehet egy kicsit lendíteni a korábbi pangáshoz képest, pláne, ha nem csak arra várunk, hogy az egyetemisták keressenek meg minket, de mi is elmennénk az egyetemre könyvet árulni – amihez persze a tagságból jelentkező önkéntesekre is szükség lenne.
	Ez az őszi JAK-fesztivál alkalmat adna arra is, hogy egy esetleges JAK-díjat ennek keretei között adjunk át. A díj ötlete már többször felmerült (néhány évvel ezelőtt átadásra is került már egy hasonló díj, bár az egy jubileumi ünnepséghez kötődő egyszeri alkalom volt), de eddig még nem valósult meg, pedig lenne létjogosultsága és funkciója is. Az alapötletet tehát jónak tartom, de a körülményeket még alaposan meg kellene a tagságnak vitatnia. Mindenesetre elképzelhetőnek tartanék egy olyan rendszert, melyben minden évben két díjat adna ki a JAK, egyet a megelőző évben megjelent legjobb negyven év (ez a JAK rendes tagságának felső korhatára) alatti szerzőtől származó kötetre műfaji megkötés nélkül, egy másikat pedig életműdíj-szerűen egy idősebb szerző kaphatna meg. Mivel a JAK-díj inkább presztízst, mint anyagi támogatást jelentene a mindenkori díjazottak számára, érdemes lenne a díj tárgyi megvalósításába bevonni fiatal képző- illetve iparművészeket, akik egyedi, különleges, önmagában is értékes alkotásokat készítenének a felkérésünkre. A díj odaítélésének előkészítését egy háromtagú zsűri irányítaná, akiket a közgyűlés választana meg mindig két évre. Ez a zsűri minden alkalommal egy-egy három névből illetve címből álló rövidlistát állítana össze, amiből az augusztusi közgyűlés választaná ki a két díjazottat, akik ezt követően az őszi JAK-fesztiválon vehetnák át ünnepélyes keretek között a díjat.
	Egy ilyen szisztéma nem pusztán felhívná a figyelmet a díjazottak személyére, de azt is nyomatékosítaná – és mint majdnem minden díj, sajtóvisszhangjával ki is emelné a hétköznapi események közül –, hogy a JAK autonóm szervezet, aminek sajátos, a fiatal irodalmárok jó részének véleményét tükröző, önálló értékítéletei vannak. Ez pedig tovább erősítené a független és progresszív József Attila Kör képét, amihez elnökként én is minél több egyéni elemet hozzá szeretnék tenni, éppen ezért kérem pályázatomhoz a közgyűlés támogatását.